Tidigare i The Vampire Diaries...
Jag har levt gömd i hundra år men måste få träffa henne.
Elena är en kopia av Katherine.
-Varför ser jag ut som henne? -Du är adopterad.
Den här flickan dök upp. Hon var sexton och på väg att föda.
-Vad vet du mer om henne? -Bara hennes namn, Isobel.
Min fru Isobel tillbringade sitt liv med att forska om övernaturlig aktivitet här.
-Var är din fru? -Damon dödade henne.
Det finns en grav under kyrkan.
Förtrollningen låste in Katherine i graven och skyddade henne.
Jag ska få tillbaka henne.
Hon är inte här. Du visste att Katherine inte var där.
Hon visste vart du var, och hon brydde sig inte.
-Du skrämde mig. -Vet du vilken dag det är?
-Det är lördag. -Och vilket år?
-Det är 2010. Är du okej? -Tack så mycket.
-Vänta, vad heter du? -Harper, sir.
Hur kom du hit?
Varför är du klädd sådär?
Du verkar vara en trevlig person.
-Jag är ledsen. -Ledsen för vad?
Hej, Bonnie, det är bara jag som kollar läget. Vi saknar dig.
Låt inte din moster göra dig galen.
Kom hem snart. Jag älskar dig.
-Vad gör du här ute? Det är kallt. -Tänker, skriver.
Begravningen för Bonnies farmor
förde tillbaka en hel del tankar om mamma och pappa.
Jag undrade. Du sa att du skulle gräva fram fakta om adoptionen.
-Just det. -Gjorde du det? Grävde lite?
Följ med in.
Din pappa behöll allt från sin tid som läkare.
Uppgifter, loggar, gamla böcker.
Jag hittade en post från natten då du föddes.
Om patienten och ett födelsedatum. Isobel Peterson.
-Tror du att det är hennes riktiga namn? -Gravid tonåring som rymmer?
Förmodligen inte. Förnamn, kanske.
Men varifrån fick hon Peterson? Klasskamrat? Bästa vän?
Så jag forskade lite.
Jag sökte på alla Peterson här omkring som var födda samma år som Isobel.
Jag hittade tre. Två män och en kvinna, Trudie, som bodde i Grove Hill, Virginia.
-Det är inte långt härifrån. -Ja, titta här.
Isobel
-Hon var en cheerleader. -Trudie bor fortfarande där.
-Det här är hennes adress. -Vad sägs om Isobel?
Jag kunde inte hitta något om henne.
Det är något annat. Mr Saltzman, Rick.
Hans hustru var härifrån, och hennes namn var också Isobel.
-Vänta. Var, som i... -Hon dog.
Alarics hustru kanske är din mamma?
Det kan inte vara sant, eller hur? Jag menar, sammanträffandet är helt galet.
-Jag har adressen till hennes vän. -Vill du prata med henne?
Jag vet inte...Jag vet bara inte.
Om det är sant och de är samma person, betyder det att min biologiska mamma
är död, och jag vet inte om jag kan hantera det.
Elena, sa Jenna något om Alarics fru? Hur hon dog?
Bara att hon dödades och fallet aldrig löstes.
Visste du redan det?
Kvällen på skolan när han anföll mig, berättade han lite saker om hennes död.
Nej, det är inte möjligt. Sammanträffandet är för stort.
Om du bestämmer dig för att prata med Isobels vän, så följer jag med. Okej?
Jag vet inte hur jag ska göra än.
Jag borde gå nu. Jag måste ta hand om Damon.
-Hur är det med honom? -Han arbetar på sitt eget sätt.
-Hur smakar jag? -Så mycket bättre än dina vänner.
Berätta inte för dem. De kan bli svartsjuka.
Nej, glädjedödare.
-Hälsningar. -Kan vi prata?
-Ja. -Utan flickorna.
Allt du har att säga till mig, kan du säga framför dem.
De är riktigt bra på att hålla hemligheter.
Du är orolig för mig. Så trevligt. Var inte det.
Det behövs inte. Jag mår bra. Varför skulle jag inte det?
Jag har tillbringat de senaste 145 åren med ett mål.
Att komma in i graven. Jag lyckades.
Katherine inte var inte där för att räddas, men varför hänga upp sig på det?
Det är så befriande att inte ha en mästerlig plan,
-för jag kan göra vad fan jag vill. -Det är det jag är rädd för.
Koppla av. Jag har inte dödat någon...på länge.
De där flickorna?
Kommer att hamna i sina sovrum med huvudvärk.
De kommer tro att de svimmade. Affärer som vanligt.
Förutsägbart om du inte bara tog mig hit för muntra upp mig.
Så drick upp. Ut med det, broder.
Det var en kvinna som du kan ha känt sen ett par år tillbaka.
Vid namn Isobel i North Carolina vid Duke.
Vill du prata om kvinnorna som fanns tidigare i mitt liv just nu? Seriöst?
-Du dödade henne. -Vad försöker du komma fram till?
Jag vill bara veta om du kommer ihåg något om henne.
-Det är som en nål i en höstack, Stefan. -Ja, men tänk till. Det är viktigt.
Ingenting är viktigt, längre.
Vilken bra diskussion.
Jag måste gå och utnyttja några kvinnor i sorgens hetta.
Vilket jag är säker på att du förstår.
"TTFN", sa trekanten.
-Vad? -Det här är tråkigt. Jag är uttråkad.
Men vi har hela huset för oss själva.
Jag menar, det är praktiskt taget en ungkarlslya.
Borde vi inte göra något som man gör i en ungkarlslya?
-Vadå? Någonting liknande det här? -Någonting liknande det.
-Jag vet inte. Det här är en bra show. -Allvarligt?
-Åh, gud. Inte i min soffa. -Mamma...Hej.
Jag vet inte. Det är bara konstigt. Jag lottades ut som en disneyrundtur.
Här är välgörenhet som slaveri. Du har inte något val.
Dessutom är du en kandidat, och du är berättigad, så det du.
Åh, gud. Jag fattar inte att jag tänker göra det här.
Jag kommer förstöra det här ögonblicket, men jag måste berätta för dig.
Elena fick precis reda på att hon är adopterad,
och hon har letat efter sin biologiska mamma.
-Hon hette Isobel? -Isobel? Precis som min fru?
-Isobel hade aldrig barn. -Är du säker?
-Inte innan ni var tillsammans heller? -Nej, inte en chans.
Det här är Elenas biologiska mamma.
Hon berättade det aldrig för mig.
Jag ska nog gå nu.
-Trudie? Trudie Peterson? -Ja.
Mitt namn är Elena Gilbert. Jag vill prata med dig om Isobel Flemming.
Jag har inte hört det namnet på åratal.
-Hur känner du henne? -Jag tror att...
Vet du om hon hade ett barn som hon gav bort för adoption?
Herregud. Du är hennes dotter.
-Jag skulle precis göra te. Vill du ha? -Visst.
Köket är åt det här hållet.
Jag tänkte inte komma. Jag trodde inte att jag skulle det...
Men jag körde, och jag såg en stoppskylt,
och det fick mig att tänka på när jag skulle lära mig att köra.
Min mamma varnade alltid mig att de blinda slår på vänster sida
och sen tänkte jag på min riktiga mamma, och...
Jag hade din adress. Förlåt om jag stör.
Det är inga problem. Bara en överraskning.
-Jag har inte tänkt på Isobel på åratal. -När såg du henne senast?
För sjutton år sedan, när hon skulle få dig.
Vi hade kontakt ett tag, men sen gled vi isär.
-Och du vet inte vart hon tog vägen? -Hon var i Florida ett tag.
Hon var ensam. Det var inte lätt.
Har du någon aning om vem som är min pappa?
Jag fick det aldrig ur henne. Hon fick i alla fall ordning på allt till slut.
Hon kom in på högskola med ett stipendium.
-Vart tog hon vägen? -Någonstans i North Carolina.
Duke, tror jag. Smart tjej, smart skola.
Jag ska bara hämta det.
Det har gått några månader. Vart har du varit?
Här och där. Aldrig på ett ställe för länge. Du känner Pete.
Nej, det gör jag faktiskt inte, för du har aldrig tagit hit honom.
Är blond månadens nya trend? Förlåt att jag skrämde iväg henne.
Hon är ingen trend, mamma. Jag gillar henne.
-Är hon den rätta? -Nej, antagligen inte, men kanske.
-Matt, seriöst, Lezzie Forbes dotter? -Mamma, seriöst, lägg ner nu.
Is, tack.
-Har du hört något från Vic? -Nej, men oroa dig inte.
Hon kommer hem när hon behöver något.
-Jag spelade det spelet. -Spelar du det nu?
-Nej. -Vad gör du hemma då?
Försöker du säga att jag behöver en anledning för att komma hem?
Sätt dig ner. Ät med mig.
Berätta allt jag har missat.
Tack för att du möter mig. Något har dykt upp.
Jenna berättade för dig. Så det är sant.
Din fru Isobel var Elenas biologiska mamma.
-Vad vet Elena? -Om din fru?
Om allting. Om dig och din bror.
Hon vet vad jag är, och hon vet att du känner till vampyrerna.
Vet hon om Damon och Isobel?
Nej, jag kunde inte berätta det för henne innan jag var säker.
Du sa att du skulle hjälpa mig.
Jag frågade Damon utan att säga för mycket. Han minns inte.
-Fråga honom igen. -Damon är inte stabil just nu.
Han mördade min fru eller gjorde åtminstone en måltid av henne.
-När har han någonsin varit stabil? -Jag ber dig att inte förhasta detta.
-Ge mig en anledning att inte göra det. -Din överlevnad. Är det en bra anledning?
Jag sköter det här, men just nu, måste du släppa det här.
Är det vad du säger till Elena? Släpp det.
-Lämna Elena utan för det här. -Jag behöver veta vad som hände.
Jag tror att du också gör det.
Jag behöver något mer än din frus namn.
En bild eller något, som jag kan visa för Damon.
-Bara några minuter. -Kan du inte göra klart det imorgon?
-Men jag gillar att jobba på natten. -Ja, och jag gillar att sova på natten.
Med dig.
Okej, jag ska bita ihop. Vad är det, avhandlinggrejer?
Älskling, jag är tålmodig här med dig och din dator.
Du kan i alla fall berätta vad du gör för något.
Jag forskade lite, och hittade lite saker om den där lilla staden i Virginia
där jag växte upp. Det är isolerat, lugnt och tyst.
Då och då, dör folk mystiskt och de säger att det är djurattacker
förutom att kropparna är tömda på blod.
Det är vampyrer. Det måste vara det.
Jag ska få tag i vitlök och vigvatten, och sen kanske, bara kanske...
Det är därför jag älskar dig, för att du tror på alla de här sakerna så mycket
att du vill vara en del av det. Du liknar en agent, bara hetare och tjej.
Det här är inte ett skämt, Rick.
Du tror att det är sött, men jag ska bevisa det.
Agenter har alltid rätt i slutändan.
De kom till matcherna för oss. Fotbollslaget hade inte vunnit på åratal.
Vi var stjärnorna. Eller, Izzie var det, men jag var en förbannat bra backup.
-Det här är underbart. Tack så mycket. -Det var så lite så.
Du har inte rört ditt te.
-Vad är det här? -Det är bara några örtblandningar.
Järnört?
-Du vet. -Vet vad?
Du bjöd inte in mig och du serverar järnörtste. Du vet.
Jag tror det är bäst att du går nu.
-Vad är det du inte berättar för mig? -Snälla gå. Nu.
Kolla, här sitter läraren. Har du inga papper att betygsätta?
-Det roligare när man har druckit lite. -Tja, det mesta i livet är deprimerande.
Du tar mig inte för en sån som blir deprimerad.
-Du säger det som att du känner mig. -Nej. Bara en känsla.
-Ha en bra eftermiddag. -Inte troligt.
-Dricker du mitt på dagen? -Det är ropet.
-Lyssna, jag behöver en tjänst. -Har du någonsin vart kär?
Har du någonsin haft en känsla för någon, att ditt hjärta slitits ut av dem?
-Du glömde att jag var gift. -Just det. Homosexuell man.
Hon tar det jag tagit. Sitt ner.
Det är en välgörenhetsfest här ikväll, som församlingens rådgivare håller i.
Stadens mest berättigade ungkarlar lottas ut för dejter.
Och vi har dåligt med ungkarlar.
Är det här vad du gör när det inte finns några vampyrer?
-Lottar ut ungkarlar? -Lita på mig.
Just nu, saknar jag vampyrerna.
Du är en hjälte till den här staden Damon.
Jag vet att de flesta inte vet det, men det är du, och du är singel och ett kap.
Kom igen. Hjälp mig.
Carol Lockwood dödar mig om jag kommer tomhänt.
Du vet, ett rum fullt av kvinnor som kommer slåss för att få en dejt med mig.
-Låter tilltalande. -Tack så mycket.
En sak bara. Kan du få fram information om någon till mig?
Alaric Saltzman, historieläraren. Det är något lite underligt med honom.
Jag vill bara se till att gymnasiet har koll på den här killen.
-Självklart. -Tack så mycket.
-Kan jag hjälpa dig? -Tack för meddelandet.
Varsågod. Jag berättade ingenting för henne.
-Jag höll mitt löfte. -Bra.
Men flickan visste något.
Det kommer inte vara ett problem. Hon kommer inte närmare sanningen.
-Bra. Så har jag gjort mitt? -Ja. Du är klar.
Jag kommer inte att bjuda in dig. Du kan inte komma in.
Jag är ingen vampyr, så jo det kan jag.
Jag förstår inte. Jag gjorde som du sa. Jag gjorde min del.
Och nu måste jag göra min.
-Stefan? -Bättre.
-Jag. -Du ser ut att vara...
-Energisk? Stilig? Oemotståndlig? -Förstörd.
-Du ser förstörd ut. -Ingen anledning till det.
Visste du att jag är en av Mystic Falls mest berättigade ungkarlar?
-Hur mår du? -Aldrig mått bättre.
Vad kan jag göra för dig? Jag är öppen för tjänster idag.
Det är min nyfunna ändamål. Hur kan jag hjälpa människor?
Jag skulle bara möta Stefan. Vi ska till välgörenhetsfesten.
Vill du hjälpa mig? Jag kan inte få i den här.
Jag fick reda på vem min biologiska mamma är.
Vem bryr sig? Hon lämnade dig. Hon suger.
Stefan. Där är du.
Jag behöver en större jacka.
Du vet, en tillfällig föreningsflicka kan, hjälpa dig att fylla ut den lite.
-Han är okej. -Han är Damon.
Den här hjärtesorgen är kanske bra för honom.
Det ska påminna honom om att han har ett, även om det inte slår.
Jag ska hålla andan.
Jag gick för att träffa Trudie Peterson.
Jag vet. Jag är ledsen. Jag hade inte planerat det.
-Hur var det? -Hon har järnört.
Hon vet saker om vampyrer, och det kan inte vara en slump.
Det är det inte. Det här är Alarics fru.
Det är hon. Det är Isobel. Gav han det här till dig?
Allt han vet om vampyrer, lärde han sig av henne.
Han tror att hon dödades av en.
Lyssna, Elena, det finns mycket, om Isobel som Alaric kan berätta för dig,
men jag vill att du avvaktar ett tag innan du pratar med honom.
Jag vet att det är mycket begärt av dig men kan du göra det för min skull?
Biljetter till lotteriet är nu till försäljning.
Alla intäkter går till de årliga grundarnas dags firande.
-Det ser ut att gå bra för dig. -Vadå? Pinsamt och obehagligt?
Japp. Det är det.
Du, jag är ledsen för tidigare, jag blev bara lite chockad.
Jag är ledsen för att släppte den på dig, men jag kände att du hade rätt att veta.
Vid något tillfälle kanske du och Elena skulle kunna prata.
Jag är säker på att hon vill höra om Isobel. Hur hon var.
-Ja... -Eller inte. Ingen press.
Jag vet inte om det är en bra idé. Åtminstone inte på ett tag.
-Vart har vår flickvän gått? -Hon är på väg till Grillen.
Jag vill prata med dig.
Det här är kvinnan, Isobel. Från North Carolina.
-Kommer du ihåg henne nu? -Vem vill veta?
-Jag vill veta. -Vem vill egentligen veta?
-Dödade du henne? -Ledsen, men jag känner inte igen henne.
Kommer du?
De riktiga hemmafruarna av Mystic Falls väntar.
Han har redan drabbats av det typ 35 gånger. Han är ett totalt pumabete.
-Imponerande. -Mer pinsamt.
Hej, mrs Donovan.
-Elena, älskling. -Hej, Kelly.
-Det var längesen. -Hur mår du?
Som vanligt. Matty säger att du krossade hans hjärta.
Jag skojade bara. Lugna ner dig.
Han hittade sin drömtjej. Här får du, älskling,
men det är många som ska köpa.
Jag hoppas bara jag inte får ungkarl tre. Jag träffade honom på gymnasiet.
Inte imponerande. På något sätt.
Mycket spännande.
Jag har den stora dejten planerad.
Det är en romantisk middag, på en avskild plats någonstans i Woodsy.
Du gör så att jag börjar tänka på att köpa en biljett.
Du är ju ansvarig för det. Du kan fuska till dig det.
Ursäkta mig.
Jag kollade upp historieläraren. Vill du veta före eller efter din stora debut?
-Hur set det ut? -Han ser bra ut.
Bara ett par fortkörnings böter. Det är en grov historia.
Det visade sig att hans fru försvann för ett par år sen i North Carolina.
-North Carolina? Hade hon ett namn? -Ja. Isobel.
-Och vad gör du kandidat nummer tre? -Jag är en rörmokare.
Är det inte underbart? Vi kan alltid använda mer rörmokare.
Nummer fyra "Alaric Saltzman." Det var lite svårt att säga.
-Vad gör du Alaric? -Jag är lärare på Mystic Falls gymnasium.
Skönhet och hjärna, damer. Den här vill ni behålla.
-Vad undervisar du i? -Historia.
Ge oss ett roligt faktum om Mystic Falls, någonting galet.
Han sparar förmodligen de bästa historierna för sin dejt.
Sist men inte minst, Damon Salvatore. Vi har inte så mycket fakta om dig.
Tja, jag är för tuff för att passa på ett kort.
-Har du någon hobby? Gillar du att resa? -Ja L.A, New York.
För ett par år sedan var jag i North Carolina.
Nära Duke Campuset, faktiskt.
Jag tror att Alaric gick i skolan där. Gjorde du inte, Rick?
För jag vet att din fru gjorde det. Jag tog en drink med henne en gång.
Hon var en underbar tjej. Sa jag någonsin det?
För att hon var...delikat.
-Är du okej? -Jag behöver bara lite luft.
Dödade han henne? Var Damon vampyren som dödade henne?
Jag vet inte vad som hände. Alaric sa att de aldrig hittade kroppen.
Jag är ledsen. Jag ville berätta, men jag ville bara ta reda på mer.
Jag tyckte synd om honom,
och hoppades på att hela den här Katherine grejen skulle förändra honom.
-Jag var så dum. -Han känner inte till sambandet mellan er.
Jag tänkte konfrontera honom, men han är redan så nervös.
Varför skyddar du honom?
För att du inte är den enda som hoppas på att han kan förändras.
Den mannen. Jag såg den mannen utanför Trudie.
Gå in igen. Kom igen.
Och ungkarl nummer tre går till 37458.
Kelly Donovan. Underbart.
Du och rörmokaren ska ha så kul.
-Grattis, mrs Donovan. -Bara sluta. Sluta försöka så mycket.
Den här saken du håller på med, den trevliga saken, är bara falskhet,
precis som du och din mamma.
Av någon anledning föll Matt för det, men det betyder inte att jag gör det.
Jag gillar dig bara inte, okej? Säg till rörmokaren att jag går till baren.
Ta det lugnt. Köp en biljett som alla andra.
Visst njuter du av att, hacka på Alaric Saltzman?
Precis när jag började tro att det var något som började lösas i dig.
Har jag missat någonting?
Glömde jag berätta om min biologiska mamma förut när vi pratade?
Den som övergav mig? Hennes namn var Isobel.
Varsågod. Skryt om hur du dödade henne.
-Kom igen. Låt oss få dig hem. -Jag har ett meddelande till dig.
-Vem är du? -Sluta leta.
Sluta leta efter vad?
Hon vill inte känna dig. Hon vill inte prata med dig.
-Isobel? -Du måste sluta leta. Förstår du?
-Lever hon? Betyder det att hon är en... -Elena, han är tvingad.
-Förstår du? -Ja, det gör jag.
Jag är klar nu.
Kom igen. Vi går härifrån.
-37649. -Det är jag.
Gratulerar.
Och ungkarl nummer fem, Damon Salvatore.
37552. Vem har 37552?
Hur stor är chansen? Det är jag.
-Vart gick han? -Jag ringer dig senare.
Jag tycker det är dags att låta de här vampyrdumheterna försvinna.
Jag menar, forskning, resor, det har blivit en besatthet.
-Det är viktigt för mig, Rick. -Varför? Varför är det så viktigt?
Förklara för mig. Få mig att förstå.
Vad är poängen med allt det här? Du vill inte ha barn. Du är knappt hemma.
Jag vill bara att vi ska vara vanliga människor.
Jag kanske inte vill det. Jag kanske vill ha...mer.
-Då kör vi. Hem, ljuva hem. -Vänta. Varför är vi här igen?
-Jag var inte redo att gå hem. -Jo, det var du mamma.
-Du är bäst Matty. -Jag vet.
Jag är ledsen att jag var borta länge.
Varför är du hemma på riktigt, mamma?
Det är Pete. Han är borta och det är mitt fel. Jag gjorde det. Jag gör alltid det.
Nej, du gjorde inget mamma. Det är inte ditt fel.
Du är allt jag har kvar.
-Snälla lämna mig inte. -Jag går ingenstans.
Är du verkligen så här dum?
Jag antar det.
Ska du lägga ner pålen?
-Du är modig. -Var är Isobel?
Vad har du gjort med min fru?
Ska jag säga att jag dödade henne? Skulle det göra dig glad?
För jag tror du vet vad som hände.
-Jag såg dig livnära dig på henne. -Det gjorde jag, och jag ljög inte.
Hon var delikat.
Kom igen. Vad tror du hände? Inte en aning? Aldrig övervägt möjligheten?
-Jag förvandlade henne. -Varför?
Hon kom till mig, helt patetisk, och letade efter vampyrer.
Det var något med henne, som jag gillade. Det var något speciellt.
Förvandlade du henne för att du gillade henne?
Nej, jag sov med henne för att jag gillade henne.
Jag förvandlade henne eftersom hon bad mig.
Men du visste väl också det?
Jag antar att hon inte var lycklig hemma, eller med livet i allmänhet.
Hon var inte lycklig med dig.
Det här är synd. Vi är själsfränder, som övergivits av de kvinnor vi älskar.
Obesvarad kärlek suger.
Låter som om jag fick en lunga.
Vilket innebär att jag får sitta här och titta när du dör.
Vad har hänt? Vad har du gjort?
Vad? Han attackerade mig.
Jag berättade bara sanningen. Hans fru ville inte ha honom längre.
Det är inte mitt fel att han inte kunde hantera det.
-Precis som du hanterar Katherine? -Jag hanterar det bra. Vet du vad?
Isobel kom till mig. Hon hittade mig. Om hon är relaterad till Elena,
kan det innebära att hon är relaterad till Katherine.
-Kanske Katherine sände henne till mig. -Sluta. Du behöver inte fortsätta leta.
Det kan inte vara en slump att Isobel letade upp mig.
Det kan inte. Jag antar att du tar hand om det här.
-Vad har hänt? Vad är det som händer? -Du var bara...Förvandlade Damon dig?
Jag gick emot honom, och sedan högg han mig.
Nej, du måste ha vampyrblod i dig. Någon gav det till dig.
-Nej, det är något annat. -Som vadå?
Överaskningspresenter är inte rättvisa.
Jag känner mig alltid dålig för att jag inte ger dig något.
-Bara öppna den. -Det är ett jättesmycke.
Jag vet att det är löjligt. Säg bara att det är en släktklenod.
-Ingen ifrågasätter det. -Var har du fått den ifrån?
Om jag sa det skulle du skratta åt mig, men lova mig att du alltid bär den.
Det kommer skydda dig från allt saker som kan hända i mörkret.
-En ring att avvärja demoner? -Ha det som ett tecken på min kärlek.
Min kärlek, och om inte annat, en ursäkt för att jag är så galen.
-Ja, du är definitivt galen. -Jag är självisk, besatt, och en hemsk fru.
-Men du älskar mig ändå. -Ja, det gör jag.
Den här ringen skyddade mig.
-Det är omöjligt. -Jag vet.
Var det några problem?
-Hittade du henne? Vad händer? -Isobel?
Det är Harper.
Jag är glad att du hittade oss.
Ms Gibbons, den här mannen är en vän till mig. Får han komma in?
Alla Pearls vänner är mina vänner.
Snälla gör det. Kom in.
Annabelle, stäng dörren är du snäll.
Översättare: Oreily & Kida @ www.swesub.nu